-----Dom --- --

Avsagt:	18.06.2008
	
Saksnr.:	07-182671TVI-OTIR/02  
	
Dommer:	Dommerfullmektig Ole Andreas Uttberg m/ alm. fullmakt
	
Saken gjelder:	Gyldigheten av Utlendingsnemndas vedtak	

Abebe Alebachew Demeke	Advokat Thomas Horn	

mot

Staten v/Utlendingsnemnda	Advokat Steffen Kvisler	

1.	Saken gjelder

Saken gjelder gyldigheten av Utlendingsnemndas vedtak av 7. juni 2006. Abebe Demeke ble i vedtaket nektet vern som flyktning etter utlendingsloven § 17, jf. § 16, samt beskyttelse etter § 15 første ledd første og annet punktum. I vedtaket ble Demeke nektet opphold i Norge under henvisning til de nevnte bestemmelser. 

Videre gjelder saken gyldigheten av Utlendingsnemndas beslutninger av 2. juli 2007 og 14. august 2007, der begjæring om omgjøring ble avslått. 

2.	Sakens bakgrunn

Abebe Demeke er født 27. oktober 1967 og oppvokst i byen Gondor i Nord-Etiopia. Han flyttet senere til hovedstaden Addis Abeba, der han studerte litteratur og journalistikk. 

Etter at han var ferdig med studiene overtok han driften av foreldrenes bedrift i Addis Abeba, da begge hans foreldre døde i en trafikkulykke. Han giftet seg senere og fikk barn. Etter hvert begynte konen å arbeide i bedriften, mens han selv i 1998 begynte å jobbe som journalist i avisen ”Kibrit”. Det er opplyst at han særlig arbeidet med politikk og økonomi, men avisen dekket også andre samfunnsfelt. Avisen ble utgitt i Addis Abeba, og hadde ifølge Demeke et opplag på cirka 90 000 eksemplarer. 

I 2001 var det opptøyer blant studentene ved universitetet i Addis Abeba. Studentopptøyene var blant annet en reaksjon på at myndighetene hadde stanset studentaviser, og at myndighetene hadde militære sikkerhetsvakter på universitetet. Etter at opptøyene hadde vart i 2-3 dager ble Abebe Demeke som journalist i Kibrit sendt til universitetet i forbindelse med at en kvinnelig student hadde blitt drept dagen før. Mens Demeke var på området og intervjuet studenter, stormet soldater området. Soldatene slo både studentene og journalistene. Demeke ble slått i ryggen og tatt kvelertak på, og han ble slept inn i en lastebil. Han ble deretter fratatt både fotoapparat og opptaksutstyr. 

Til sammen 43 mennesker ble drept i forbindelse med opptøyene, og over 200 personer ble påført mindre eller større skader. 

Etter at Demeke ble dratt inn i lastebilen ble han tatt med til et sted der han ble avhørt og torturert. Demeke har forklart at han ble anklaget for at han som journalist hadde tilskyndet/oppfordret til urolighetene blant studentene. Han ble slått med lenker under føttene og på beina mens han var bundet på hender og føtter. Han ble videre torturert med spisse gjenstander som ble klemt rundt tærne hans. Han hadde problemer med å gå etter hendelsen. Skadene har i senere blitt beskrevet i legeerklæring av 26. februar 2002. 

Demeke ble deretter holdt på stedet i minst 2-3 dager. Han ble senere overført til en politistasjon. Demeke har forklart at han da var svært redd og usikker på hva som skulle skje. Demeke ble aldri fremstilt for noen dommer. 

Etter noen dager greide han å rømme etter å ha betalt penger til en amharisk politimann, som har samme etniske gruppen som Demeke. Politimannen fikk det til å se ut som Demeke skulle løslates mot kausjon, selv om dette ikke var riktig. Demeke prøvde deretter å flykte fra landet, først via Kenya. Etter å betalt en menneskesmugler kom han seg ut av Etiopia, og flyktet til Norge. 

Etter at Demeke kom til Norge har han fått vite at politiet i Etiopia har vært på jakt etter ham, og at de flere ganger oppsøkt bedriften som kona drev for å få vite hvor han oppholder seg. Det er opplyst at kona har følt seg utrygg, og flere ganger har dratt til Godor for å bo hos sin familie. Det er videre opplyst at hun har vært anholdt/arrestert, og utsatt for overgrep. 

Utlendingsmyndighetene har lagt til grunn Demekes asylhistorie. Den faktiske uenigheten mellom partene knytter seg derfor stort sett ikke til den behandlingen Demeke har vært utsatt for, men først og fremst hvilken fare Demeke kan utsettes for dersom han returneres. 

Demeke kom til Norge den 10. juni 2001, og søkte om asyl ved Oslo politidistrikt den 12. juni 2001. Demeke anførte asyl fordi han er redd for å bli fengslet og drept i Etiopia på grunn av at han er journalist. 

Ved Utlendingsdirektoratets vedtak av 29. juli 2002 ble han nektet asyl under henvisning til utlendingsloven § 17, jf. § 16. Utlendingsdirektoratet fant heller ikke at utlendingsloven § 15 første ledd er til hinder for retur til Etiopia. Klage til Utlendingsnemnda ble sendt den 1. september 2002. Utlendingsnemnda fattet vedtak den 7. juni 2006. Klagen ble ikke tatt til følge. Nemnda kom til at Demeke ikke oppfylte vilkårene for rett til asyl, jf. utlendingsloven § 17, jf. § 16. Nemnda kom ikke til at utlendingsloven § 15 første ledd første eller annet ledd var til hunder for retur til Etiopia. Begjæringer om omgjøring er senere avslått, jf. beslutninger fra Utlendingsnemnda av 2. juli 2007 og 14. august 2007.

Stevning innkom Oslo tingrett den 6. desember 2007. Tilsvar innkom den 29. januar 2008. Hovedforhandling ble gjennomført den 28.-30. mai 2008. Saksøker møtte sammen med sin prosessfullmektig, advokat Thomas Horn. For saksøkte møtte prosessfullmektig advokat Steffen Kvisler. Rådgiver Jessica de Brito ble gitt anledning til å være tilstede under hele hovedforhandlingen, jf. tvistemålsloven § 213 annet ledd.

3.	Abebe Alebachew Demeke har i det vesentlige anført:

Saksøker anfører tre prinsipale grunnlag for ugyldighet, hhv. utledningsloven § 15 første ledd første punktum, § 15 første ledd annet punktum og § 17, jf. § 16. Det er videre anført et subsidiært grunnlag knyttet til saksbehandlingsfeil. 

Vern etter utledingsloven § 15 første ledd første punktum.
Abebe Demeke har rettskrav på vern etter utlendingsloven § 15 første ledd første punktum. Bestemmelsen gir krav på vern mot utsendelse dersom man ”kan frykte forfølgelse som kan begrunne anerkjennelse som flyktning”.

Dette spørsmålet er undergitt full rettslig prøving, altså full domstolskontroll.

Bestemmelsen skal ivareta Norges forpliktelser etter flyktningskonvensjonen art. 33 (2) om ”non refoulement”.
 
Det avgjørende spørsmålet i saken er om det foreligger ”velgrunnet frykt” for at Abebe Demeke skal bli utsatt for ”forfølgelse” dersom han sendes tilbake til Etiopia. 

Det må foretas en fremtidsrettet vurdering av Abebe Demekes situasjon i Etiopia. Ved vurderingen må det legges til grunn Abebe Demeke fortsatt skal kunne virke som journalist for regimekritiske/opposisjonelle aviser

Med ”velgrunnet frykt” menes ikke sannsynlighetsovervekt, men en ”betydelig lavere” grad av risiko. Samtidig som det er klart at det ikke er tilstrekkelig med en fjern mulighet, ”må kravet til risiko ikke settes strengere enn at søkere med en reell grunn til å frykte forfølgelse sikres beskyttelse”. 

Norske myndigheter har bevisbyrden for at det er trygt å returnere – eventuell tvil om fremtidig risiko skal komme søker til gode. Også når det gjelder vurderingen av sakens bevis, skal rimelig tvil komme søker til gode.

Tidligere forfølgelse er imidlertid i seg selv en ”serious indication” på at det foreligger en reell risiko. Abebe Demeke ble i 2001, mens han som journalist i avisen Kibrit dekket et studentopprør, utsatt for ulovlig frihetsberøvelse i strid med bl.a. EMK art. 5 og SP art. 9. Han ble dessuten utsatt for andre krenkelser av de nevnte konvensjoner. 

Dersom Abebe Demeke sendes tilbake til Etiopia, foreligger det reell risiko for at han som regimekritisk journalist på nytt vil kunne bli utsatt for ulovlig fengsling og tortur/umenneskelig behandling i strid med både EMK art. 3 og 5, samt SP art. 7, 9 og 10. Selv i forhold til risiko for én enkeltstående slik hendelse vil det være tale om risiko for overgrep som i seg selv utvilsomt utgjør ”forfølgelse” i konvensjonens forstand fordi det er tale om krenkelser av ufravikelige menneskerettigheter.

Risikoen for forfølgelse må imidlertid vurderes samlet i forhold til alle former for overgrep som Abebe Demeke risikerer i Etiopia – det er tale om en kumulativ vurdering. 

I tillegg til faren for ulovlig fengsling og tortur, kommer blant annet risikoen for at Abebe Demeke straffes eller stilles for retten uten at fundamentale rettssikkerhetsgarantier er ivaretatt, jf. EMK art. 6 og SP art. 14. Blant annet er etiopiske domstoler er i høy grad politiske redskaper for regimet. Dette er i seg selv en direkte krenkelse av SP art. 26, som forbyr diskriminering i domstolene bl.a. på bakgrunn av politisk oppfatning. Erfaring viser at det også foreligger risiko for tilbakevirkende straffeforfølgelse, i strid med de ufravikelige menneskerettighetene i EMK art. 7 og SP art. 15. Til dette kommer risikoen for krenkelser av EMK art. 8 og SP art. 23, bl.a. i form av trakassering og overgrep mot familiemedlemmer enten som ”straff” eller som middel til avskrekking. I tillegg kommer risikoen for ulovlig razzia og inntreden i eget hjem, jf. EMK art. 8 og SP art. 17. Ytterligere vil det foreligge en vedvarende krenkelse av ytringsfriheten etter EMK art. 10 og SP art. 19, bl.a. på grunn av den ”chilling effect” som etiopiske myndigheters fremferd mot journalister skaper. Dessuten foreligger vedvarende krenkelse av SP art. 25 som sikrer genuint frie valg og andre demokratiske rettigheter. Endelig er foreningsfriheten etter EMK art. 11 og SP art. 22 vedvarende truet, bl.a. i forhold til dannelsen av politiske partier.

Risikoen for forfølgelse er ytterligere forhøyet på grunn av Abebe Demekes regime-kritiske aktiviteter i løpet av den tiden han har vært i eksil i Norge, såkalt ”sur place” – både i form av arbeid som regimekritisk journalist, og i form av deltagelse i opposisjonspartiet CUD, som antas å være den største trusselen mot regimet i Etiopia. 

Under enhver omstendighet foreligger også ”reell risiko” for forfølgelse allerede ved ankomst til Etiopia, herunder også hensett til myndighetenes overvåkning av den etiopiske diasporaen.

Statens anførsel om at risikoen for forfølgelse ikke skyldes en relevant forfølgelsesgrunn kan etter saksøkers syn klart ikke føre frem. I forhold til konvensjonens ordlyd og formål er det klart at en regimekritisk journalist, som forfølges fordi han retter kritikk mot regimet eller fordi han målbærer opposisjonelle synspunkter, risikerer forfølgelse på grunn av ”politisk oppfatning”. 

Det understrekes at forfølgelsesgrunnen uansett skal vurderes i forhold til etiopiske myndigheters oppfatning/motiver – det er dermed tilstrekkelig at forfølgelse utløses på bakgrunn av det etiopiske myndigheter oppfatter som uttrykk for politiske oppfatninger. 

Uansett utgjør regimekritiske journalister en relevant ”sosial gruppe”, bl.a. sett i lys av konvensjonens forhistorie og formål.

Rett til flyktningsstatus etter utlendingsloven § 17, jf. § 16. 
Abebe Demeke har også rett til status som flyktning etter utlendingsloven § 17, jf. § 16. Det vises i det vesentlige til anførslene i forhold til utlendingsloven § 15 første ledd første punktum. Etter praksisomlegging i 1998 kreves det heller ikke sannsynlighetsovervekt for forfølgelse med hensyn til statusspørsmålet. Rimelig tvil om forfølgelsesbehovet skal komme Demeke til gode. Risikoen for forfølgelse av regimekritiske/opposisjonelle journalister er så stor at Demeke også har rett til status som flyktning. De overgrep Demeke var utsatt for i 2001 er også her en ”serious indication” i forhold til risikoen for fremtidige overgrep.

Demekes aktiviteter i Norge (”sur place”) er også av betydning for statusvurderingen. Disse aktivitetene er en naturlig forlengelse av Demekes arbeid i en uavhengig og regimekritisk avis i Etiopia. Saksøker anfører videre at ”sur place”-spørsmålet er undergitt domstolskontroll også med hensyn til § utledningsloven § 17, til tross for avgjørelsen i Rt. 1991 side 586.

Rett til vern mot utsendelse etter utlendingsloven § 15 første ledd annet punktum
Abebe Demeke har subsidiært rett til vern mot utsendelse etter EMK art. 3. Bestemmelsen får praktisk betydning i vår sak dersom retten mot formodning skulle komme til at det ikke foreligger en relevant forfølgelsesgrunn etter flyktningekonvensjonen. 

EMK art. 3 gir rett til vern dersom det med hensyn til bevis foreligger ”substantial grounds” som igjen underbygger en ”real risk” for at Demeke vil kunne bli utsatt for krenkelser av EMK art. 3 dersom han sendes tilbake til Etiopia. Det er klart at formuleringen i § 15 første ledd annet punktum er misvisende ifht rettstilstanden etter EMK, og innholdet i EMK er uansett avgjørende, jf. menneskerettsloven § 3 og utlendingsloven § 4. 

Vedtaket er ugyldig på grunn av saksbehandlingsfeil
Det gjøres også subsidiært gjeldende at vedtaket er ugyldig på grunn av feil faktum, feil lovtolkning, utilstrekkelig begrunnelse og utilstrekkelig opplysning/undersøkelser. 

Abebe Alebachew Demeke har nedlagt slik påstand:

Prinsipalt:

	Utlendingsnemndas vedtak av 7. juni 2006 er ugyldig.

	Utlendingsnemndas vedtak av 2. juli og 14. august 2008 er ugyldige. 
Subsidiært:

Abebe A. Demeke har rett til vern etter utlendingsloven § 15 første ledd. 

I begge tilfeller:

Staten v/ Utlendingsnemnda dømmes til å betale Abebe A. Demekes sakens omkostninger innen to uker fra dommens forkynnelse, med tillegg av lovens forsinkelsesrente fra forfall og til betaling skjer. 

4.	Staten v/ Utlendingsnemnda har i det vesentlige anført

Kravet på asyl, jf. utlendingsloven § 17, jf. § 16
Abebe Demeke har ikke rettskrav på asyl, jf. utlendingsloven § 17, jf. § 16 og flyktninge-konvensjonen art. 1 A.

Domstolene har som det klare utgangspunkt full prøvingskompetanse. Utgangspunktet må modifiseres der flyktningekonvensjonen overlater et skjønnsrom til den enkelte stat, jf. blant annet Rt. 1991 side 586. Domstolene bør også være varsomme med å overprøve forvaltningens vurderinger der den bygger på spesiell sakkunnskap og bred erfaring.

For krav på asyl kreves det sannsynlighetsovervekt for at vilkårene er oppfylt. Vurderingen av forfølgelsesfaren må knytte seg til situasjonen på vedtakstidspunktet.

Det er ikke sannsynliggjort en velgrunnet frykt for forfølgelse ved retur til Etiopia. 

En eventuell fare for forfølgelse som skyldes Demekes aktivitet som journalist i Etiopia og i Norge står ikke i årsakssammenheng med en flyktningegrunn. Journalister utgjør ikke en spesiell sosial gruppe. Denne vurderingen bør domstolene være varsomme med å overprøve, da det folkerettslige innholdet i begrepet ”spesiell sosial gruppe” er uklart. En eventuell fare for forfølgelse som skyldes Demekes aktivitet i Etiopia står heller ikke i årsakssammenheng med flyktningsgrunnen ”politisk oppfatning”.

En eventuell fare for forfølgelse som skyldes Demekes aktivitet i Norge danner ikke grunnlag for asyl, da det er et tilfelle av subjektiv sur place, som etter norsk flyktningepraksis ikke gir grunnlag for asyl. Utenfor kjerneområdet av flyktningebegrepet har domstolene begrenset prøvingskompetanse, jf. Rt. 1991 side 586.

Vern mot retur etter utlendingsloven § 15 første ledd første punktum
Abebe Demeke er heller ikke vernet mot retur etter utlendingsloven § 15 første ledd første punktum.

Bestemmelsen bygger på flyktningskonvensjonens forfølgelsesbegrep og samme flyktningegrunner. Forarbeidene legger til grunn at det skal opereres med et noe lavere beviskrav enn ved asylvurderinger. 

Vurderingen av forfølgelsesfaren må også her knytte seg til situasjonen på vedtakstidspunktet, eventuelt den endrede situasjonen på returtidspunktet.

Heller ikke med et noe lavere beviskrav kan det legges til grunn at saksøker har en velgrunnet frykt for forfølgelse ved retur til Etiopia.

En eventuell forfølgelse som skyldes saksøkers arbeid som journalist står ikke i årsakssammenheng med noen av flyktningegrunnene.

Vern mot retur etter utlendingsloven § 15 første ledd annet punktum

Saksøker er ikke vernet mot retur etter utlendingsloven § 15 første ledd annet punktum. 

Bestemmelsen må fortolkes i samsvar med EMK art. 3. Rettspraksis fra EMD krever at det foreligger ”substantial grounds for believing that the person in question, if deported, would face a real risk of being subjected to treatment contrary to Article 3”. EMDs praksis viser at beviskravene praktiseres strengt.

Det er ikke sannsynliggjort en nærliggende fare for at saksøker vil miste livet eller bli utsatt for umenneskelig behandling.

Saksbehandlingsfeil
Vedtaket lider ikke av saksbehandlingsfeil. Da domstolene som det klare utgangspunkt har full prøvingskompetanse vil saksbehandlingsfeil i alle tilfelle ha svært liten betydning, jf. Rt. 1969 side 1053.

Staten v/ Utlendingsnemnda nedlagt slik påstand:

	Staten v/ Utlendingsnemnda frifinnes

	Staten v/ Utlendingsnemnda tilkjennes sakens omkostninger med tillegg av lovens forsinkelsesrente fra forfall og til betaling skjer. 

5. 	RETTENS BEMERKNINGER

5.1	Innledning

Abebe Demeke har anført tre prinsipale grunnlag for at vedtaket og beslutningene i saken er ugyldige. Det er lagt hovedvekt på rettskravet til vern i medhold av utlendingsloven § 15 første ledd første punktum, mens § 15 første ledd annet punktum og § 17, jf. § 16 er gitt mindre oppmerksomhet. 

Tingretten vil derfor behandle utlendingsloven § 15 første ledd første punktum først. 

	Rett til vern i medhold av utlendingsloven § 15 første ledd første punktum 

En utlending er etter utlendingsloven § 15 første ledd første punktum gitt et vern mot utsendelse i de tilfeller vedkommende ”kan frykte forfølgelse som kan begrunne anerkjennelse som flyktning”.

	Det rettslige utgangspunktet

Domstolene har anledning til å rettslig prøving av hvorvidt vilkåret for vern mot forfølgelse er oppfylt. Det foreligger altså full domstolskontroll.

Utlendingsloven § 15 første ledd første punktum ivaretar Norges forpliktelser etter flyktningskonvensjonen art. 33 (2) om ”non refoulement”. Det er enighet mellom partene om at vernet etter flyktningkonvensjonens art. 33 (2) danner et minimum for utstrekningen av vernet etter utlendingsloven § 15 første ledd første punktum, jf. utlendingsloven § 4. Tingeretten er derfor enig i denne tolkningen. Flyktningekonvensjonen har dermed av avgjørende betydning for bestemmelsens innhold.

Det sentrale vurderingskriteriet under dette grunnlaget er hvorvidt det foreligger ”velgrunnet frykt” for at Abebe Demeke skal bli utsatt for ”forfølgelse” dersom han sendes tilbake til Etiopia. 

Det avgjørende blir her tolkningen av flyktningdefinisjonen i § utledningsloven § 16, jf. flyktningekonvensjonen art. 1 A nr. 2. Det kan oppstilles tre hovedvilkår; 1) ”forfølgelsesgrunn (”well-founded fear”), forfølgelse (”prosecution”) 3) på bakgrunn av politisk oppfatning eller særskilt sosial gruppe (”for reasons of .. ”political opinion” or ”particular social group”)    

	Hvorvidt risikoen for forfølgelse skyldes en relevant forfølgelsesgrunn 

Det fremgår av konvensjonen at forfølgelsen må ha bakgrunn i nærmere spesifiserte forhold for at det skal kunne gi status som flyktning. Forfølgelsesgrunnene fremstår som avgrensingskriterium. Demeke har selv anført ”political opinion” og medlem av ”particular social group” som relevante forfølgelsesgrunner. 

Forfølgerens motiv har betydning for vurderingen, jf. Terje Einarsen, Retten til vern som flyktning, på side 331. 

Spørsmålet blir derfor om det er grunn til i fremtiden å frykte forfølgelse motivert på hans politiske oppfatninger. Retten finner at dette spørsmålet kan besvares bekreftende. Det er lagt vekt på at adgangen til å ha og fritt kunne uttrykke sine oppfatninger om de fleste forhold i samfunnet er en sentral menneskerett. Som regimekritisk journalist vil han kunne være talerør for opposisjonsvennlige synspunkter, og anses også å målbære deres synspunkter. 

Tidligere hendelser er også egnet til å si noe om forfølgelsesgrunnen. Da Demeke ble arrestert og torturert skjedde dette etter rettens oppfatning som følge av hans journalistiske virksomhet i en regimekritisk avis. Det er i den forbindelse vektlagt at hans kamera og opptaksutstyr ble tatt og ødelagt. Ut fra forklaringen til Demeke synes det som arrestasjonen var målrettet mot blant annet journalister som videreformidlet studentenes misnøye. Denne episoden fremstår som en ”serious indication”, jf. Council Directive 2004/83/EC av 29. april 2004 art. 4 nr. 4
 
Tingretten finner at risikoen for forfølgelse kan knyttes til Demekes politiske oppfatninger, som blant annet kommer frem gjennom han politiske virksomhet. Retten finner at det foreligger en relevant forfølgelsesgrunn i saken.

Etter dette er det ikke nødvendig å ta journalister er å anse som en ”particular social group”, og hvorvidt begrepet etterlater en viss skjønnsmargin som domstolene bør være varsomme med å prøve. 

	Hvorvidt de overgrep som fryktes kan anses som ”forfølgelse”.

Demeke har anført at selv risiko for én enkeltstående slik hendelse vil det være tale om risiko for overgrep som i seg selv utvilsomt utgjør ”forfølgelse” i konvensjonens forstand fordi det er tale om krenkelser av ufravikelige menneskerettigheter. Retten deler denne rettslige oppfatningen. Risikoen for forfølgelse må imidlertid vurderes samlet i forhold til alle former for overgrep som Abebe Demeke risikerer i Etiopia. Det skal videre gjøres en samlet vurdering av hvilke overgrep Demeke kan bli utsatt for. 

Tingretten finner at det er ført bevis for at ulovlig fengsling og tortur forekommer ovenfor journalister, og særlig i forbindelse med valg eller andre viktige hendelser. Det foreligger risiko for at grunnleggende rettssikkerhetsgarantier ikke blir ivaretatt, jf. blant annet EMK art. 6 og SP art. 14. Demeke har tidligere vært utsatt for dette som følge av sin virksomhet som journalist. 

Vitneførselen har også vist at det forekommer at etiopiske domstoler også fungerer som politiske redskaper for regimet. Sakkyndigvitnet Siegfried Pausewang har blant annet forklart at flere av dommerne i Etiopia heller vil være en del av det utøvende organ, i stedet for å innta rollen som de tredje statsmakt. En slik praksis medfører en risiko for at krenkelse av SP art. 26, som forbyr diskriminering i domstolene bl.a. på bakgrunn av politisk oppfatning. 

Det er videre redegjort for at enkelte blir gjenstand for tilbakevirkende straffeforfølgelse, også dette vil medføre en risiko for overtredelse av EMK art. 7 og SP art. 15. 

Krenkelser av EMK art. 8 og SP art. 23, blant annet i form av trakassering og overgrep mot familiemedlemmer enten som ”straff” eller som middel til avskrekking forekommer. Sakkyndig vitne, Kjetil Tronvoll, har forklart at press mot familiemedlemmer blir forholdsvis konsekvent brukt, og at dette er effektivt fordi myndighetene da ikke trenger å gå direkte til personen. 

Det foreligger også opplysninger om at ytringsfrihetens situasjonen er vanskelig i Etiopia, jf. EMK art.10 og SP art. 19.  Den etiopiske myndigheters fremferd mot journalister har dempet deres aktivitet, særlig knyttet til samfunnskritikk mv. Sakkyndig vitne, Kjetil Tronvoll, har forklart at det til tross for at det er formell ytringsfrihet, kan den ikke anses som reell. 

Det foreligger også indikasjoner på krenkelse av SP art. 25 som sikrer frie valg og andre demokratiske rettigheter. Endelig er foreningsfriheten etter EMK art. 11 og SP art. 22 vedvarende truet, bl.a. i forhold til dannelsen av politiske partier.

Samlet finer retten at de overgrep som kan fryktes kan anses som ”forfølgelse”. 

	Risikovurderingen – hvorvidt det foreligger ”velgrunnet frykt”

Generelle betraktninger 

Spørsmålet er om det foreligger en ”velbegrunnet frykt” for forfølgelise ved retur til Etiopia. Spørsmålet kan også formuleres som et spørsmål om det foreligger reell risiko for at Demeke vil bli utsatt for forfølgelse, det må altså foretas en konkret risikovurdering.

Det kreves ikke sannsynlighetsovervekt for at risikoen skal materialisere seg i faktiske overgrep. Det må opereres med en ”betydelig lavere” terskel enn et krav til sannsynlighetsovervekt. Det er samtidig ikke tilstrekkelig at det foreligger en fjern mulighet, må kravet til risiko ikke settes strengere enn at søkere med en reell grunn til å frykte forfølgelse sikres beskyttelse, jf. Ot. prp. 75 (2006-2007) side 86.

Norske myndigheter har bevisbyrden for at det er trygt å returnere, slik at en eventuell tvil om fremtidig risiko skal komme søker til gode. Eventuell tvil om beskyttelsesbehov vil også i slike tilfeller måtte komme søkerne til gode, jf. Ot. prp. 75 (2006-2007) side 88. 

Det skal ikke gjøres en fortidsrettet vurdering. Vurderingskriteriet er altså risikoen for fremtidig forfølgelse. Det kreves er at det foreligger reell risiko for forfølgelse i den situasjonen han vil befinne seg i Etiopia i fremtiden. Demeke har anført at risikovurderingen er ikke begrenset til spørsmålet om Demeke vil utsettes for forfølgelse idet han ankommer Etiopia. 

Med hensyn til hvor langt den fremoverskuende risikovurderingen skal være uttaler Terje Einarsen, Retten til vern som flyktning, på side 417:

”Det riktige må være å kumulere forutsigelig risiko innenfor et rimelig tidsperspektiv med utgangspunkt i hvor lenge den for søkeren risikobetonte politiske situasjonen vil vedvare i hjemlandet”. 

Det er anført fra saksøker at det i vurderingen må tas høyde for svingninger i trusselbildet for journalister i Etiopia som kan forekomme noen år frem i tid. Retten er enig i dette. På den annen side skal det ved vurderingen av om vedtaket er ugyldig foretas vurdering ut fra forholdene på vedtakstidspunktet. I denne saken har ikke situasjonen endret seg nevneverdig etter at vedtaket og beslutningene ble fattet. 

Selv om det skal foretas en fremtidsrettet vurdering har også tidligere forfølgelse betydning. En slik forståelse har støtte i Council Directive 2004/83/EC av 29. april 2004 art. 4 nr. 4, hvor det fremgår at tidligere forfølgelse er en ”serious indication” på at det foreligger en reell risiko. Abebe Demeke har tidligere blitt utsatt for overgrep mv. Det vises i den forbindelse til episoden i 2001, hvor han som journalist for avisen Kibrit dekket et studentopprøret, og ble utsatt for ulovlig frihetsberøvelse, jf. EMK art. 5 og SP art. 9. Abebe Demeke også i strid med EMK art. 3 og SP art. 7 utsatt for tortur mv.

Den konkrete risikovurderingen

Demeke har anført at det ved vurderingen må det legges til grunn han fortsatt skal kunne virke som journalist for regimekritiske eller for opposisjonelle aviser. Det er videre anført at en annen forståelse vil stride med flyktningekonvensjonens formål og vernet om ytringsfriheten, jf. EMK art.10 og SP art. 19. Tingretten finner ikke støtte i konvensjonen for at det skal kreves at han holder seg mer anonym og avholden i sitt arbeid. Dette vil etter rettens syn samsvare dårlig med formålet med menneskerettighetene, som blant annet beskytter ytringsfriheten. Det må videre vektlegges av Demeke tidligere arbeidet som journalist i Etiopia, at hans virksomhet da vil innebære en fortsettelse av tidligere yrke. Det kan ikke kreves at Demeke i en slik situasjon avstår fra regimekritisk journalistikk. På den annen side må han innrette seg etter forholdene for journalister i landet for øvrig. 

Retten finner uansett at hans tidligere virksomhet som journalist kan ha betydning for vurderingen av risikoen for forfølgelse. Sakkyndig vitnet, Kjetil Tronvoll, har ut fra hans erfaringsbakgrunn forklart at det foreligger reell risiko alene på bakgrunn av tidligere hendelser i Etiopia, hans aktiviteter i Norge og asylreturen i seg selv. 

Tingretten har etter bevisførselen om regimet i Etiopia, med særlig vekt på den generelle menneskerettssituasjonen kommet til at situasjon må anses om dårlig. Retten er enig i saksøkers anførsel om at situasjonen kan anses som ”ille”. Både sakkyndig vitne Kjetil Tronvoll og Siegfried Pausewang har beskrevet en situasjon for opposisjonen og ytringsfriheten som er på det mest kritiske på lenge. Landrådgiver Grethe Neufeld har bekreftet dette inntrykket, men har gitt uttrykk for at bildet er noe mer nyansert og at situasjonen har bedret seg det siste året. 

Ved vurderingen av situasjonen i Etiopia har retten spesielt lagt vekt opplysningene som fremkommer i Landinfo sin oversikt og US State Departement sin rapport. Vitneforklaringene fra de sakkyndige vitnene, herunder Kjetil Tronvoll og Siegfried Pausewang er også vektlagt, samt landrådgiver Grethe Neufeld.

Flere av vitnene, og deler av den skriftlige dokumentasjonen, beskriver at en menneskerettssituasjon som går i bølger. Det er i den nære forhistorien nevnt at det har vært en klar negativ trend fra 2005, etter at det hadde vært bedre en periode. Det er særlig knyttet utløsende faktorer, slik som valg mv, det blir slått ned på opposisjonsaktivitet og demonstrasjoner mv. Det neste valget blir holdt i 2010. 

Bevisførselen har også vist at faren for overgrep er større for såkalte ”aktører med stemme”. Kjetil Tronvoll har i artikkel om situasjonen i Etiopia gitt uttrykk for at media kan anses som en målgruppe for regimet. Vitnene i retten, Tronvoll og  Pausewang, har gitt uttrykk for at regimet i Etiopia bevist bekjemper det som oppleves som trusler, slik som frie medier kan oppfattes som. Landrådgiver Grethe Neufeld har forklart at medier som gir uttrykk for regimekritikk på et visst nivå kan anses som utsatt gruppe. 

Vitnet Terje S. Skjerdal har arbeidet med prosjekter knyttet til etiopiske medier og studenter, og har i retten gitt uttrykk for at situasjonen i Etiopia for journalister har blitt bedre. Han har videre gitt uttrykk for at journalister i dag kan arbeide forholdsvis fritt. Forklaringen står til dels motstrid til andre beskrivelser av situasjonen i landet. Retten legger til grunn at bildet kan være sammensatt, men finner ikke at Skjerdals beskrivelse av situasjonen endrer rettens vurdering.

Tingretten har etter en konkret vurdering kommet til at risikoen for forfølgelse er forhøyet som følge av Demekes forhistorie. Demeke har som journalist i Kibrit arbeidet i den ”frie pressen”, som samtidig anses som en regimekritisk avis. Det at han ble arrestert og senere rømt etter studentopptøyene i 2001 er også egnet til å høyne risikoen. Han har i ettertid vært ettersøkt av politiet, og det er opplyst at konen hans har vært utsatt for trakassering og overgrep. Det vises også til det som fremgår ovenfor om ”serious indication”. 

Retten finner at risikoen for forfølgelse er ytterligere forhøyet på grunn av Abebe Demekes aktiviteter i løpet av den tiden han har vært i eksil i Norge, såkalt sur place. Han har operert som regimekritisk i eksilmiljøet i Norge, både i form av arbeid som journalist og i form av deltagelse i opposisjonspartiet CUD. Sistnevnte som antas å være den største trusselen mot regimet i Etiopia. Partene er enige om at det skal tas hensyn til alle relevante omstendigheter ved vurderingen av utlendingsloven § 15 første ledd første punktum, inkludert såkalte ”sur place” tilfeller. Det er da heller ikke nødvendig å drøfte om det foreligger brotilfeller. 

Bevisførselen har vist at Etiopiske myndigheter har god oversikt over det etiopiske miljøet i Norge i asyl. Vitnet Tronvoll har forklart at Norge er spesielt interessant, og at han selv har opplevd at myndighetene følger med. En slik overvåkning kan ha vært rettet mot Demeke på grunn av hans aktivitet i Norge og fortid i Etiopia. 

Det har vært ført bevis for situasjonen i Etiopia, og situasjonen til Demeke spesielt. I en slik situasjon finner retten at det ikke er rom for tilbakeholdenhet knyttet til adgangen til å overprøve utlendingsmyndighetenes vurdering. 

Samlet anser retten at det foreligger en ”velbegrunnet frykt” for forfølgelise ved retur til Etiopia. Det foreligger altså en reell risiko for at Demeke vil bli utsatt for forfølgelse ved retur til Etiopia. Retten finner at Demeke har rett til vern mot retur etter utlendingsloven 
§ 15 første ledd første punktum.

Staten har anført at den påståtte faren for forfølgelse må stå i årsakssammenheng med flyktningegrunnen. Tingretten finner at det foreligger en årsakssammenheng knyttet til forfølgelsesgrunnen og faren for forfølgelse. Retten peker på at regimekritiske journalister blir ansett som talerør for de opposisjonelle, og dermed blir skillet mellom medier og politikk mer utvisket. 

Retten har funnet at vilkårene i utlendingsloven § 15 første ledd første punktum er oppfylt, og at Demeke dermed gis vern mot utsendelse. 

Etter dette finner retten at vedtaket og beslutningene må anses ugyldige. Det er derfor ikke nødvendig å ta stilling til de to øvrige prinsipale grunnlag for ugyldighet. Det er heller ikke nødvendig å ta stilling til det subsidiære grunnlaget

5.3 	Saksomkostninger

Staten v/ Utlendingsnemnda har tapt saken fullstendig og må derfor dekke Abebe Alebachew Demekes saksomkostninger, jf. tvistemålsloven § 172. Tvistemålsloven § 172 annet ledd kommer ikke til anvendelse. 

Det er innlevert omkostningsoppgave på kroner 105 850 eksklusive merverdiavgift. Merverdiavgiften utgjør kroner 26 462. I tillegg kommer dekning av rettsgebyret i saken, som utgjør kroner 9 460. Samlet utgjør kravet kroner 141 772. 

Det har ikke kommet innsigelser til størrelsen på omkostningene, og Staten v/ Utlendingsnemnda dømmes til å betale omkostningene i sin helhet. 

Oppfyllelsesfristen er to uker, jf. tvistemålsloven § 146 annet ledd. Det påløper renter etter forsinkelsesrenteloven ved forsinket betaling, jf. tvangsfullbyrdelsesloven § 4-1 tredje ledd, jf. fjerde ledd

D o m s s l u t n i n g :

	Utlendingsnemndas vedtak av 7. juni 2006 er ugyldig.

	Utlendingsnemndas beslutninger av 2. juli og 14. august 2008 er ugyldige.

	Staten v/ Utlendingsnemnda dømmes innen 2 – to – uker å betale 141 772 – etthundreogførtientusensyvhundreogsyttito – kroner til Abebe Alebachew Demeke i saksomkostninger.

***

Dommen kan påankes til lagmannsretten. Anken må erklæres direkte for tingretten innen 1 – en – måned fra dommen er forkynt.

Ankeerklæringen må være underskrevet eller medunderskrevet av en advokat. Den ankende part kan også henvende seg til rettens kontor og får ankeerklæringen nedtegnet og undertegnet der.

Samtidig med ankeerklæringen må den ankende part innbetale ankegebyr, som er 24 ganger rettsgebyret. Dersom hovedforhandlingen varer mer enn en dag, påløper ytterligere gebyr. Dersom anken gjelder en formuesverdi under 50 000 kroner, kan den ikke fremmes uten samtykke fra lagmannsretten. Søknad om samtykke må i slike tilfeller innsendes samtidig med ankeerklæringen.

Retten hevet

Ole Andreas Uttberg